Už je to dlouho, co jsme opustily hotel.
Necítím se vůbec dobře.
Po každém útěku je to stejné.
Z těch otázek mě bolí hlava.
Kam jedeme?
Do našeho nového hotelu.
Bude se ti líbit, zlato.
Ráj přístupný pouze lodí.
Mají i doktora. Řekl, že tě dá zase dohromady.
Podívej.
Podívej, zlato. Je to opravdu ráj.
Proč nemáme domov?
Zlato, jsme stále na útěku.
Víš, že po nás pořád jdou.
Hodně o tom přemýšlím, Matko.
O čem?
Co kdybychom měly domov?
Co kdybychom nebydlely v hotelech? Co kdybychom neutíkaly?
Co kdybychom byly jako Připínací duše a Ohavné davy?
Jaké by to bylo?
Nic by se tím nezměnilo, Bambi.
Žijeme v tomhle světě, a to nic nespraví.
Jsme tady.
A tak to u nás chodí.
Otázky, které nevyslovujeme,
témata, která neotevíráme.
Pomalu, Bambi. Opatrně.
Vítejte v našem hotelu.
Jsem hotelový lékař.
PŘED KÝM JSME UTÍKALY?
Říkala mi „Blonďáku“.
Vždy jsem byl poblíž.
Všechno nejlepší, Bambi.
Rád jsem ji obsluhoval.
Vždycky jsem jí chtěl říct, že je výjimečná.
Kéž bych to udělal.
Kéž by si uvědomila, že někdo ví, že je dobrý člověk.
Ten jejich pokoj.
Byl tak krásný, samé oblázky a větve.
Policie mě z něj vyhnala.
Už je ti líp, že ano, Matko? Prosím, řekni něco.
Nestane se to, čeho se bojím, že?
Určitě máš otázky.
Složité otázky.
Máš právo se ptát.
Podívej, co dělá úplněk s mořem.
Jak přes něj rozprostírá své vlasy.
Máš pravdu.
Připomíná mi to, když jsme byly v Indii.
Když jsme byly v Goi.
Úplněk tam byl taky tak přítulný.
Nosily jsme lesklé šaty z trhu.
Girlandy z živých květin kolem krku.
Bylo to jediné místo, které jsem vůbec nechtěla opustit.
Máme hosta.
Co?
Podívej na toho šaška.
Je tak černý, že?
Jsi v pořádku?
Nejsem.
K našemu domu vedly strmé schody.
Jednou jsem tam našla zraněné ptáče.
Když jsem s ním chtěla odejít,
objevila se jeho matka.
Nevěděla, že ho nesu k veterináři.
Myslela, že mu chci ublížit.
Jo? Co udělala?
Co musí udělat každá matka, Bambi.
Jdi pryč! Nech mě být!
Nech mě být!
Pomoc! Pomozte mi někdo! To bolí!
Kšá!
Drahoušku, ublížila ti ta vrána?
Byla to ta vrána, drahoušku?
Sotva jsem její pařáty přežila.
Byla jsem celá od krve a škrábanců.
Chudinko. Mělas běžet domů.
Taky že jo.
Běžela jsem domů, kde jsem byla míň než to ptáče.
Běžela jsem za matkou
která mě nemilovala ani jako ta vrána své ptáče.
Všechno mě na ní děsilo.
Od toho, jak klepala na dveře, až po klapání jejích bot na chodbě.
Co se ti stalo?
Chceš, aby tě otec viděl takhle?
Hned to dám do pořádku.
Do pořádku? Podívej se, jak vypadáš.
Řidič tě odveze do nemocnice.
Měli by tě prohlédnout.
Jdi do pokoje.
Přestaň se tím trápit. Babička už tu není.
To není, Bambi.
Umřela, než ses narodila.
Zemřela dřív, než tě mohla zkazit svou zlomyslností.
To, že umřela, bylo to jediné dobré, co pro mě udělala.
Je mrtvá?
Ale když...
Když je babička mrtvá, před kým utíkáme, Matko?
Před tvým otcem?
Nebo před mým otcem?
Nechtěl, abych se narodila, a teď nechce, abych žila?
Řekni mi to, Matko.
Před kým utíkáme?
Zlato, věř mi...
neříkám ti to, protože bych to neustála.
Kdybych ti to řekla, rozerve mě to.
A pak už neutečeme.
Staneme se kořistí.
Dobře, mami.
Nic mi neříkej.
Nechci vědět o ničem a o nikom.
Máme přece jedna druhou.
Jsme Měsíční jednotka.
Odpusť mi, zlato.
Odpusť mi mou minulost.
Dobrou chuť i vám.
- Ještě něco? - Děkuji.
Dobrou chuť.
Dobrý večer.
Vypadá to, že už ti je mnohem líp.
Báječně. Výborně. Vypadáš úžasně.
Ano, cítím se líp.
- Ale léky stále užívej. - Budu.
Dobře.
Dobrá tedy.
Hezký večer a dobrou chuť.
Mami?
Ty ho nemáš ráda, viď?
Je to had v ráji, zlato.
Všimla sis něčeho?
Ne. Nic se nestalo.
Snad to tak zůstane.
Bambi, jsme v pohodě.
Najez se.
Opravdu se zdá, že se nic neděje.
Je fajn, když si nás celé dny
nikdo nedobírá a nemáme žádné potíže.
Bambi.
Matko?
Jsi úžasná.
Všechno nejlepší, zlato.
Úplně jsem zapomněla.
- Dnes mám narozeniny. - Ano.
- Je krásné vyrůstat vedle tebe. - Něco si přej.
Cokoliv. Já to splním.
Tak jo.
Jestli tě to nerozerve...
a nezpůsobí ti to Těžké srdce...
pověz mi o mém otci.
Křížový šroubovák.
Kleště.
Chtěl jsem kleště.
No tak, pusť.
To je nějaký vtip?
No teda. Kohopak to tu máme?
Prý potřebuješ pomoc.
Jak milé.
Pojď se mnou.
- Kam? - Jen pojď.
- Ale proč? - Pojď.
Co se děje?
Nic.
Jsem rád, že tu jsi.
- Kde je opravář? - Podívám se, pane.
Můj otec.
- Kde jsi? - Ani muk.
Už jdu.
Vítejte, pane.
Pověz, co s tím autem děláš.
Jistě, pane.
Opravil jsem rozbitý senzor.
Taky jsem zjistil a vyřešil problém s čerpadlem.
A taky jsem utáhl povolené lanko ruční brzdy, pane.
Dobře.
Všechna čest. Ten tvůj kluk to umí opravdu dobře.
- Je lepší než značkový servis. - Ano, pane
Mami, říkám tomu tady Hotel Ráj.
Podívej. Jako bychom byly v ráji.
Jsem ráda, že tu jsme.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Podržel jsem vám jeden svůj stůl.
Jiného číšníka bychom nechtěly. Hned tam budeme, Blonďáku.
Tak jo.
- Líbíš se mu. - Taky se mi líbí.
Matka má slabost pro blonďáky.
Ta máma se mi líbila.
Jistě, není to každého typ.
Měla rafinovaný smysl pro humor. Ne každý ho pochopí.
Potkal jsem tady už spoustu matek, ale žádná nemilovala své dítě jako ona.
Opravdu.
Pak se stala ta hrozná věc.
Byla to tragédie. Opravdu.
Prosím, madam.
Haló? Chci si vybrat peníze z termínovaného vkladu.
Ne. Ta doba ještě neuplynula.
Už jsi expert.
- Dnes mi to šlo líp, ne? - Rozhodně.
Poslouchej.
Zítra máme volno.
Pojedeme do Zátoky Akvárium. Je to hodinu cesty lodí.
Je to naše tradice.
Měla bys jet taky.
Na takový den nikdy nezapomeneš.
Vlastně bych moc ráda...
Být tebou, zkusila bych se zeptat.
Stojí to za to.
Tak běž.
- Nebudu chodit kolem horké kaše. - Poslouchám.
Je tu jedna zátoka. Jmenuje se Akvárium.
Místní tam jezdí každý rok.
- Taková tradice. - Taková tradice.
Jedou zítra.
A pozvali mě taky.
Prý to bude nezapomenutelné.
Mami, chci tam jet. Prosím.
Vyloučeno.
Volala jsem do banky a domluvila schůzku.
Musíme vybrat peníze.
Dochází nám hotovost.
Nemůžeš jít sama?
Prosím?
Nemůžeš jít zítra do banky sama?
A já pojedu s nimi.
Co říkáš, Matko?
Prosím. Fakt chci jet.
A tohle je přece Hotel Ráj.
Jinde bych chápala, že máš strach.
Musím to promyslet.
Dám ti vědět u večeře.
Co se děje, doktore?
Ani se neptej.
Je to na nic. Taky zítra nemůžu jet do zátoky.
- Proč? Co se děje? - Nic.
Nějaké oficiality. Musím na dva dny odjet.
- Co se dá dělat? Ať vám chutná. - Díky.
Jsem jako na trní.
Už jsme dovečeřely.
A neznám odpověď.
Dobrý večer.
Mám strach, že řekneš ne.
Vážně chceš tak moc jet?
Tak dobře.
Můžeš jet.
Vážně?
To... To je poprvé.
Píšeme dějiny.
„Každý Bambi jednou vyroste.“
Jsem ohromená. Nemám slov.
Přesně takhle zářili oči jemu.
Cože?
- Pamatuješ, jak ses ptala na svého otce? - Jo.
Jiskry jeho modrých očí se odrážely v jeho blond vlasech.
Byl to fešák.
A trochu naivní.
Nebyl schopen zla.
Vy dva jste stejní, Bambi.
Podívej se do zrcadla a uvidíš ho.
To je úžasný dárek k narozeninám, Matko.
Všechno nejlepší, Bambi.
Jsem ráda, že tě mám.
- Co je? - Nic.
- Proč se na mě tak díváš? - Jsi krásná.
Máš krásný úsměv.
MERCEDES-BENZ NÁVOD K POUŽITÍ
Bambi, nepouštěj si dnes nikoho k tělu.
Neboj se.
Jsou to zaměstnanci hotelu, známe je.
Mám strach, Bambi.
Já vím, ale pojďme to udělat.
Tak jo, pojďme.
Pojď sem.
Buď opatrná, ano?
- Mám tě moc ráda. - Já tebe taky.
- Buď opatrná. - Dobře.
Odjíždíme za 30 minut. Jedeš?
- Jo. Jen si sbalím věci. - Dobře.
KLINIKA PORODNICTVÍ A GYNEKOLOGIE
Pomoc!
Je tu někdo?
Vydrž, zlato.
Už jsme skoro tam.
Máma tě vzala do nemocnice.
Je tu někdo?
Vyděsil jsem tě?
Omlouvám se.
Pěkně jste to tu vyzdobily.
Moc se mi to líbí.
Vypadá to tu skvěle.
Proč jste tady?
Jsem hotelový lékař. Nemůžu se zastavit?
Jak jste se sem dostal?
Bylo otevřeno, tak jsem šel dál.
Co chcete?
Nic nechci.
Jen jsem chtěl vědět, jak se ti daří.
To se nesmí?
Co to děláte?
Pusťte mě.
- Tiše. - Čekají na mě.
Proč jsi tak napjatá?
- To bolí. Pusťte mě. - Tak se neodtahuj.
- Musím jít. Pusťte mě. - Tiše.
Musím jít.
Nechte mě. Musím jít. Prosím.
Musím jít. Čekají.
Nechte mě jít.
- Prosím. - Přestaň.
- Pusťte mě. Prosím. - Přestaň.
Řekla jsem, nech mě!
Tiše. Uklidni se.
- Nechte mě. - Nechám. Proč pláčeš?
Prosím. Prosím vás. Proč to nechápete?
To ty mě nechápeš. Vážně.
Chceš vědět, proč tu jsem? Podívej.
- Přišel jsem ti dát léky. - Nechci je.
Ale počkej...
Kurva.
Nejdřív na vaši dceru čekali, ale pak museli odjet.
- Takže do zátoky neodjela? - Ne, neodjela.
- Blonďáku. - Ano, madam?
- Viděl jsi moji dceru? - Ne.
Nejela s ostatními do Zátoky Akvárium?
Stalo se něco?
Co tady dělá doktor? Říkal, že odjíždí.
Jo, včera večer odjel, ale ráno se vrátil.
Taky tomu nerozumím.
Matko.
Máš ty peníze?
Kdes byla?
Jak to myslíš?
Byli jsme v Zátoce Akvárium.
Tvoje taška je tady.
Jo, zapomněla jsem na ni.
Posaď se.
Stalo se něco v zátoce? Vypadáš ustaraně.
Ne. Jsem jen trochu unavená.
Bylas celý den ve vodě, že?
- Zavolám a objednám ti jídlo. - Ne, jsem plná.
Dám si sprchu a půjdu spát.
Osprchuješ se tam, kam jedeme.
Pořád mám v bance nějaké vyřizování.
Musíme tam být brzy ráno.
Objednala jsem nám loď do města.
Noc strávíme tam.
Ráno si vybereme peníze...
a vrátíme se do našeho Hotelu Ráj.
Posloucháš mě?
To bych moc ráda, Matko.
Sbalím nám tašky.
Prosím. Pusťte mě, prosím.
Mami!
Mami?
Jsi v koupelně?
Mami?
„Jdu do banky. Zůstaň v pokoji, Bambi.“
- Za minutku pojedeme zpět. - Ano, madam.
Věděl jsem to, když se neukázaly na snídani.
Věděl jsem, že se něco děje.
Nebyly tu na snídani, oběd ani večeři.
Kde byly? Z hotelu se neodhlásily.
Ukázalo se, že doktor byl úchyl.
Zkoušel to i na holky z personálu.
Doktore, tady recepce.
Co se děje, milá recepce?
Pamatujete na tu matku s dcerou?
Jo. Co se děje?
Ta dívka zase onemocněla.
Vyžádaly si vás na pokoj.
Kdo přesně si mě vyžádal, recepce?
Matka.
Má ve městě naléhavé pochůzky. Byla zoufalá.
Jednou mě necháš opuštěnou, Matko. Stejně jako Bambiho matka.
Ale dnes ne, prosím.
Prosím, pospěš si.
Haló? Je tu někdo?
To jsem já, doktor.
Prý je tu někdo nemocný.
Ano, je.
A kde?
Tady.
To ty jsi nemocný.
Měl jsi být dva dny pryč.
To byla jen záminka.
Říkal jsem si, že se na to třeba chytíš.
A taky že jo.
- Asi jsem měl štěstí. - Ne.
Nebylo to štěstí.
Chtěla jsem jen věřit, že ráj může být chvíli bez hadů.
Moje dcera za to zaplatila.
Jo, tvoje dcera...
Vzala mi dech.
Ale nic se nestalo.
Ale s tebou...
No tak! Dýchej zhluboka!
Zatlač pořádně.
Gratuluju.
Je to holčička.
Mami?
Kdo je to?
Otevři, Bambi.
Matko.
Bambi.
Jak to šlo v bance?
Je to vyřízené, zlato.
Takže můžeme odjet, kdy budeme chtít?
Mami, já...
Už se do Hotelu Ráj nechci vrátit.
Nemusíme, zlato.
Můžeme zůstat někde jinde.
Jo.
Stejně je načase.
Bambi.
Tvoje matka je tady.
Víš, že jsem tu pro tebe.
Nikdy tě neopustím.
Tak pojďme, Matko.
Pojďme, Bambi.
Pár dnů jsme je neviděli.
Pak šly kolem dvě uklízečky.
Viděly na okně krev, tak šly dovnitř.
Co se tady stalo?
MÍSTO ČINU
POLICIE
Našly doktora na posteli
přikrytého prostěradlem.
Viděl jste to.
Prostěradla, pokoj, okno...
Všude byla krev.
Podívej se.
Byly to ony?
Ano, pane.
PODLE ROMÁNU PERİHAN MAĞDEN
Překlad titulků: Veronika Šnyrychová