‫אנחנו עוזבות את המקום הזה מחר.‬
‫אנחנו נוסעות לאי ממש כאן ממול.‬
‫זה אי יווני.‬
‫האם נחיה שם מעתה והלאה?‬
‫אנחנו נטייל בעולם, במבי.‬
‫בדיוק כמו פעם.‬
‫אני מתגעגעת מאוד ללונדון.‬
‫גם להודו ולגואה.‬
‫אלה היו ימים טובים.‬
‫ניסע שוב.‬
‫הכול יסתדר בקרוב.‬
‫יש לנו מספיק כסף?‬
‫נמשוך את כל הכסף שיש לנו.‬
‫דיברתי עם הבנק.‬ ‫הם אמרו שהוא יהיה מוכן מחר.‬
‫אפילו ארגנתי סירה.‬
‫ולא נחזור שום לעולם?‬
‫מי יודע, במבי. אולי.‬
‫את כל הזמן מחייכת אליי, אימא,‬
‫אבל אני רואה שאת מודאגת‬
‫מכך שמשהו ישתבש.‬
‫- ממי ברחנו, אימא? -‬
‫אדוני, מצאנו את המונית שלהן.‬
‫הוא הביא אותן לשדה התעופה.‬ ‫-קדימה, אחי. תן גז.‬
‫כן, אנחנו בשדה התעופה.‬
‫כן. נבדוק את צילומי האבטחה.‬
‫נוודא באיזו טיסה הן טסו, אדוני.‬
‫כן, אדוני.‬
‫כל הכבוד, רנ"צ.‬ ‫-תודה.‬
‫בואו אחריי. הכול מוכן.‬
‫תפתח את הדלת. קדימה.‬
‫המקום הזה הופך לזיכרון, אימא.‬
‫אני מרגישה כאילו אני כבר באי.‬
‫הפרחים האלה הם רק זיכרון.‬
‫זיכרון מתוק של תכנון תוכנית הבריחה שלנו.‬
‫אם היה לנו סרט,‬
‫הייתי מלמדת אותך להכין זר.‬
‫איך את עושה את זה, אימא?‬
‫סבתא שלי לימדה אותי.‬
‫הייתה לך סבתא?‬
‫כמובן.‬
‫אהבתי אותה.‬
‫לכל ילד יש אחת, במבי.‬
‫לי אין.‬
‫מעולם לא הייתה לי.‬
‫גם לא אבא או סבא.‬
‫לא היה לי אף אחד חוץ ממך.‬
‫תראי. היא נתנה לי את זה.‬
‫רגע לפני שהיא נפטרה.‬
‫הייתי עוברת לגור איתה‬ ‫אם חייה היו ארוכים יותר.‬
‫אז היו לי חיים מאושרים יותר.‬
‫הנה. תענדי אותה.‬
‫מה?‬ ‫-תענדי אותה.‬
‫היא שלך עכשיו.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אני חולקת איתך את סבתא שלי, במבי.‬
‫גם לי יש עכשיו סבתא, אימא.‬
‫סליחה. יש לך סרט לבן במקרה?‬
‫סליחה. אני מחפשת סרט לבן, אבל... ‬
‫את צריכה משהו?‬
‫אני יכולה לעזור לך.‬
‫אני צריכה סרט לבן.‬
‫סרט לבן?‬
‫אני חושבת שיש לנו.‬
‫כן. בבקשה.‬
‫למה את צריכה את זה?‬
‫אנחנו מכינות זר חינניות.‬
‫באמת?‬
‫החינניות האלה יפהפיות.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה לך.‬
‫אני חושבת שלילדה יש תסמונת סטוקהולם.‬
‫האם גרמה לה להיות תלויה בה‬ ‫באמצעות שימוש בהפחדה.‬
‫ככל שהיא פוחדת יותר, היא נקשרת אליה יותר.‬
‫זה מה שחשבתי בהתחלה.‬
‫אבל זה לא היה ככה.‬
‫הבעיה היא הבת.‬
‫כל הפחד והבריחה הם כמו חלב אם בשבילה.‬
‫היא ממשיכה לגדול בכך שהיא ניזונה ממנו.‬
‫היא מוכנה להכול כל עוד זה מגיע מאימא שלה.‬
‫בלי הבת שלה,‬
‫אני חושבת שהאימא הייתה קופצת מהגג‬ ‫או בולעת כדורים.‬
‫הבנתי את כל זה כשפשטתם על המקום,‬
‫כשגיליתי מי הן היו.‬
‫ככה, אימא?‬
‫עשית את זה בדיוק‬ ‫כמו שסבתא הראתה לי. כל הכבוד.‬
‫אז מה עכשיו?‬
‫ככה.‬
‫מה דעתך?‬
‫זה יפהפה.‬ ‫-הנה. שימי אותו.‬
‫זה נראה ממש יפה.‬
‫אני רוצה להכין אחד.‬ ‫-קדימה.‬
‫טוב.‬
‫עכשיו...‬
‫אנחנו צריכות בית, במבי.‬
‫את תמיד אומרת, "לא טוב לי עם בתים."‬
‫"אנחנו הבית זו של זו."‬
‫אולי הגיע הזמן.‬
‫לאימא נמאס לברוח.‬
‫לברוח לטובתי.‬
‫כשמסרו לי אותך בבית החולים,‬
‫היית מכוערת כל כך.‬
‫הפנים שלך היו אדומות כמו סלק ומצומקות.‬
‫אפילו צוואר לא היה לך.‬
‫חששת שאהיה מכוערת?‬
‫לא היית אוהבת אותי אז?‬
‫זו הייתה הפעם הראשונה שראיתי תינוק.‬
‫מקרוב, כלומר.‬
‫פשוט קפצת לי על השד.‬
‫האמון שלך הדהים אותי.‬
‫כאילו שהחזה שלי היה המזרקה הפרטית שלך.‬
‫לא ידעתי מה לעשות.‬
‫היית משהו שלא הייתי רגילה אליו.‬ ‫משהו שמעולם לא ראיתי.‬
‫עכשיו אני יודעת למה התכוונת, אימא.‬
‫לא רצית אותי, נכון?‬
‫לא. לא רציתי, במבי.‬
‫חשבתי, "מה אני אמורה לעשות איתה?"‬
‫"היא חושבת שהשד שלי שייך לה."‬
‫"בקרוב היא תדרוש גם את נשמתי."‬
‫"ותמיד אצטרך להיות במנוסה."‬
‫"לולא היא, אולי לא הייתי צריכה לעשות זאת."‬
‫זה מה שחשבת, אימא?‬
‫זה מה שחשבתי, מותק.‬
‫ואז לקחו אותך לתינוקייה.‬
‫הם הצמידו לך צמיד פלסטיק.‬
‫השם שלך היה כתוב עליו.‬
‫כדי שלא אתבלבל.‬
‫היית יצור שהיה קל מאוד‬ ‫לבלבל אותו עם אחרים.‬
‫לא יכולתי לדעת מי את ומה את.‬
‫רצית לעזוב?‬
‫כן.‬
‫באותו לילה,‬
‫רציתי להשאיר אותך שם ולברוח.‬
‫חשבתי, "גם ככה היא לא מכירה אותי."‬
‫ואז פשוט הייתי שוכחת אותך.‬
‫שאיזה קרוב משפחה רחוק יבוא וייקח אותך.‬
‫באמת נטשת אותי?‬
‫הם הגיעו במכוניות השחורות שלהם.‬
‫הקרובים.‬
‫ראיתי אותם יוצאים,‬ ‫הנהגים שלהם פתחו להם את הדלתות.‬
‫ראיתי אותם צופים בך מאחורי הזכוכית.‬
‫כשדמיינתי את כל זה, הייתה לי צמרמורת.‬
‫אז לא נטשת אותי?‬
‫לא ברחת?‬
‫לא.‬
‫לא יכולתי לעזוב.‬
‫לא יכולתי לברוח.‬
‫חשבתי,‬ ‫"איך אני יכולה לעזוב את הדבר הזעיר הזה?"‬
‫וממש באותו רגע,‬
‫הבנתי שאת שייכת לי כל כך.‬
‫חשבתי שנוכל לברוח יחד.‬
‫"אנחנו יכולות לברוח יחד,‬ ‫אבל אני לא יכולה לברוח ממנה."‬
‫"אני לא יכולה לברוח‬
‫"מהגוש האדום והמכוער הזה ששוקל 3 ק"ג.‬
‫"הוא יהפוך למשהו אחר.‬
‫"משהו שיאהב אותי.‬
‫"שיאהב אותי יותר מכולם.‬
‫"ואני, אותו.‬
‫"היא הבת שלי.‬
‫"היא התינוקת שלי."‬
‫הנה הצילומים שביקשת, רנ"צ.‬
‫תוכל להעלות את צילומי מסלול ההמראה‬ ‫והעלייה למטוס?‬
‫אתה יכול להגדיל את זה?‬
‫היי, אדוני.‬
‫מצאנו את הטיסה.‬ ‫יש לנו הערכה גסה לגבי מיקומן.‬
‫כמובן שכן, אדוני.‬ ‫כמובן שהודענו לתחנה המקומית.‬
‫בסדר. הם בודקים את כל המלונות.‬
‫בסדר. נהיה באזור בעוד שעה או שעתיים.‬
‫בסדר. עוד משהו, אדוני?‬
‫טוב.‬
‫הטיסה שלנו בעוד שעה, רנ"צ.‬ ‫-בסדר. קדימה.‬
‫תודה, חבר'ה.‬
‫אשים את אלה כאן.‬
‫ובואי נשים את זה כאן.‬
‫החדר נראה יפה.‬
‫עוד זיכרון מתוק לקחת אל האי שלנו מחר.‬
‫שכחת את זה.‬
‫הנחתי אותו בצד בכוונה.‬
‫כמתנה למישהו.‬
‫תני לי לנחש.‬
‫למנהלת האבטחה.‬
‫את מחבבת אותה.‬
‫בבקשה.‬ ‫-אחזור מייד.‬
‫תזדרזי.‬ ‫-טוב.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫זה בשבילך.‬
‫ואו.‬
‫זה מהמם.‬
‫תודה רבה.‬
‫אני בהחלט איהנה לשים אותו,‬
‫ואני אזכור אותך בכל פעם.‬
‫גם אני אזכור אותך.‬
‫אני אתגעגע אלייך.‬
‫אוי, מותק.‬
‫את כל כך מתוקה.‬
‫אל תדאגי.‬ ‫אתן תמיד יכולות לבקר שוב, נכון?‬
‫אני בספק.‬
‫אנחנו עוזבות לתמיד.‬
‫כלומר?‬
‫כלומר...‬
‫אנחנו עוזבות.‬
‫נוסעות לחו"ל?‬
‫אני צריכה לחזור לחדר.‬
‫טוב.‬
‫את רוצה להגיד לך משהו?‬
‫מותק.‬
‫כל טוב.‬
‫להתראות.‬
‫כן, אחי. אני המשטרה. אתה מרוצה עכשיו?‬
‫אני רוצה לשאול על אורחת אצלכם‬ ‫אם תוכל להפסיק לדבר.‬
‫הם פשוט לא עונים. זה משגע אותי.‬
‫אנחנו מחפשים אימא ובת.‬ ‫-אדוני, אתה שומע אותי?‬
‫שלחתי לך את התמונות בדוא"ל.‬
‫אם תוכלי לבדוק את רשימת האורחים... ‬
‫תודה.‬ ‫-אדוני, אתה בטוח?‬
‫אדוני, מצאנו התאמה.‬
‫שקט!‬
‫נוכל לדבר עם מנהלת האבטחה?‬ ‫-אני אעביר לך אותה, רנ"צ.‬
‫מי זה?‬ ‫-המשטרה. לגבי האימא והבת ב-103.‬
‫אני מקשיבה, רנ"צ.‬
‫ערב טוב, המנהלת.‬
‫אנחנו רוצים לאשר‬ ‫אם שתי אורחות שלכם עדיין נמצאות שם.‬
‫זה עניין ביטחוני.‬
‫הקולגה שלי הראה לי את התמונות שלהן.‬
‫האם והבת שבתמונות נמצאות במלון שלך כרגע?‬
‫כן, הן שוהות כאן.‬
‫בסדר. טוב.‬
‫אני יכולה לעזור לך איכשהו?‬
‫לא. נגיע לשם. תישארי רגועה.‬
‫מובן, רנ"צ.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫בואו. קדימה.‬
‫קדימה! קדימה, חבר'ה! קדימה.‬
‫מה הבעיה?‬ ‫-הם רוצים לבוא לבדוק.‬
‫מעניין מה קרה.‬ ‫-נדע כשהם יגיעו.‬
‫בוא נחזור לעבודה.‬
‫היי, ילד! המכוניות מוכנות?‬
‫כן, אדוני. הן מחכות.‬
‫למה אנחנו מחכים?‬ ‫בואו נלך לעצור את "הסכין היפנית".‬
‫קדימה!‬ ‫-רנ"צ, מה קורה?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אלה רק אימא ובת.‬
‫"רק", מה? היא שחטה את כל מי שעמד בדרכה.‬
‫זה לא היה קורה אם לא היו מזלזלים בה.‬
‫חוץ מזה, "אנחנו" לא מביאים אף אחד.‬ ‫אתם נשארים.‬
‫אני הולך.‬
‫אנחנו נטפל בשאר, בסדר?‬
‫קדימה. קדימה, חבר'ה. בואו נלך!‬
‫בואו נלך למכוניות. אל תבזבזו זמן. קדימה!‬
‫לעזאזל עם החרא הזה.‬
‫מי זה?‬ ‫-אני מהקבלה, גברתי.‬
‫אני מקשיבה.‬
‫המשטרה התקשרה הרגע‬
‫ובדקה את הפרטים שלך.‬
‫אני חושבת שהם מחפשים אותך.‬
‫חשבתי להודיע לך ליתר ביטחון.‬
‫תודה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫במבי. מותק, את ישנה?‬
‫כן, אימא?‬
‫הם מחפשים אותנו.‬
‫אני אביא את התיקים, אימא.‬
‫אני אחפש את היציאה.‬
‫איך זה נראה?‬
‫אנחנו יכולות לצאת מכאן,‬
‫אבל עלינו לפעול במהירות.‬
‫נהיה מוכנות עוד רגע, אימא. כמעט סיימתי.‬
‫תקשיב. קח כמה בחורים‬ ‫ותאבטח את הכניסה האחורית.‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-קדימה.‬
‫חבר'ה, בואו איתי.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-חדר?‬
‫חדר 103.‬ ‫-תן לי את המפתח.‬
‫תן לו את המפתח הראשי.‬
‫על הרצפה!‬ ‫-להתכופף!‬
‫להתכופף!‬
‫נקי!‬
‫מה זאת אומרת "נקי"?‬
‫אדוני!‬
‫איפה הן, לעזאזל?‬ ‫-אדוני.‬
‫כן?‬ ‫-החלון.‬
‫לעזאזל.‬
‫לעזאזל עם זה.‬
‫תאסוף את כולם.‬
‫תבדקו ברחובות. אנחנו נסרוק בכל מקום. בסדר?‬
‫כאילו האדמה בלעה אותן.‬
‫אדוני, המונית.‬ ‫-מה?‬
‫שני אנשים בדיוק נכנסו למונית.‬
‫למה אתה בוהה בי? בואו נלך!‬
‫בואו נלך למכוניות. קדימה!‬ ‫-קדימה!‬
‫בוא נחתוך את המונית.‬
‫הנה היא, אדוני. אני רואה אותה.‬
‫תן גז, אדוני!‬
‫כל היחידות, הרכב החשוד נוסע לכיוון החוף.‬
‫תחתכו אותם מצפון.‬
‫אדוני, תפנה שמאלה.‬ ‫זה קיצור דרך. נחתוך אותם.‬
‫תעצור בצד, נהג מונית!‬
‫אל תזוזו!‬
‫עצור! אל תזוז!‬
‫תפתח את הדלת.‬
‫אל תזוז.‬
‫זוז, ילד. זוזו!‬
‫איפה הן, לעזאזל?‬
‫לאן הן הלכו?‬
‫מה קורה?‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫שוטר, מה קורה?‬
‫כלום.‬
‫לאן הן נעלמו?‬
‫למה אתה בוהה בי?‬ ‫בואו נחזור למלון. קדימה!‬
‫אתה יכול לנסוע, נהג.‬ ‫-קדימה, בנאדם.‬
‫אני חושבת שהאם ידעה‬ ‫שמשהו עלול לקרות בכל רגע.‬
‫היא ידעה שאתם מחפשים אותה.‬ ‫היא ידעה על הפשיטה.‬
‫הן בטח עזבו אחרי ארוחת הערב.‬
‫איך את יכולה לדעת?‬
‫אני מנהלת אבטחה כבר שנים.‬
‫כלומר...‬
‫אפילו הילדה ידעה‬ ‫שעננים שחורים מרחפים מעליהן.‬
‫ואו, אני בטוח שהיית יכולה לכתוב עליהן ספר.‬
‫אבל אני לא מבין דבר אחד.‬
‫איך כל החשד לא עורר את תשומת ליבך?‬
‫או שהוא כן?‬
‫מה אתה מנסה להגיד?‬
‫בדקנו את הצילומים?‬
‫הם עדיין בודקים‬ ‫את הצילומים מהכניסה למלון, אדוני.‬
‫תחזור חצי שעה אחורה.‬
‫יש משהו?‬ ‫-לא, לצערי.‬
‫מה לגבי שדה התעופה?‬
‫צילומי האבטחה של נמל התעופה נקיים.‬
‫למען השם. אני משתגע. מסוף האוטובוסים?‬
‫בדקתי פעמיים, אדוני. כלום.‬
‫אדוני, יש משהו שאני לא מבין.‬ ‫-מה?‬
‫בוא נניח שהן קמו ועזבו אחרי ארוחת הערב.‬
‫למה הן לא באף אחד מהצילומים?‬
‫מה אם הן לא עזבו את המלון?‬
‫אנחנו מכנות, אימא.‬ ‫-אנחנו מוכנות, מותק.‬
‫כל זה יהיה זיכרון מתוק כשנהיה באי.‬
‫בואי נגיע לאי שלנו.‬
‫חכי.‬
‫בואי. זהירות.‬
‫אנחנו בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫מותק, חכי.‬
‫במבי...‬
‫כן, אימא?‬
‫אם נצא לרחוב, הם ירדפו אותנו.‬
‫אני מרגישה את זה.‬
‫אז מה נעשה?‬
‫ננסה משהו אחר.‬
‫משהו מסוכן.‬
‫נשב בלובי.‬
‫בלובי?‬ ‫-כן.‬
‫אני יודעת שזה נשמע מטורף,‬
‫אבל תאמיני לי, אין להם מושג.‬
‫מה אם כן?‬
‫מותק, הרחובות הם מלכודת.‬
‫אימא שלך מרגישה את זה.‬
‫אבל הלובי מבודד וחשוך. זה דבר טוב.‬
‫תקשיבי.‬
‫נשב ונסתתר שם עד הזריחה, טוב?‬
‫ואז ניסע במונית שתבוא לכאן‬
‫ונעוף כמו ציפורים.‬
‫עשינו עסק?‬
‫מה שתגידי.‬ ‫-ילדה טובה. בואי איתי.‬
‫קח כמה בחורים‬ ‫ותאבטח את הכניסה האחורית.‬
‫כן, אדוני.‬
‫ערב טוב.‬
‫חדר?‬ ‫-חדר 103.‬
‫תן לי את המפתח.‬ ‫-תן לו את המפתח הראשי.‬
‫יש כל כך הרבה מהם, אימא. אני מפחדת.‬
‫תניחי את הראש על הברכיים שלי ותנסי לישון.‬
‫ילדות רעשניות מושכות תשומת לב.‬
‫וילדות יפות ורעשניות מושכות תשומת לב‬ ‫ממרחק של קילומטרים.‬
‫על מה אתה מדבר בכלל?‬ ‫למי אכפת? חפשו במלון סנטימטר אחר סנטימטר.‬
‫בכל חור!‬
‫אני אומר שאולי הן עדיין שם.‬ ‫מה אתה לא מבין?‬
‫אני בדרך. פשוט תנתק.‬
‫יש למישהו חדשות טובות?‬
‫עדיין לא, אדוני.‬ ‫-בינתיים כלום.‬
‫איפה הלובי?‬ ‫-מכאן.‬
‫למען השם.‬
‫איפה הן מסתתרות?‬
‫אדוני.‬ ‫-אדוני.‬
‫אדוני, אתה צריך לראות את זה.‬
‫הצילומים מלפני שעתיים.‬
‫מהמצלמה ברחוב.‬
‫הוא צדק. הן היו כאן.‬
‫תעצור שם.‬
‫אדוני, היא מחייכת?‬
‫כן.‬
‫היא מחייכת.‬
‫היא צוחקת עלינו.‬
‫היא צוחקת עלינו ללא ספק.‬
‫תרגום כתוביות: יפעת גריצמן‬