Zítra odsud odjíždíme.
Pojedeme na protější ostrov.
Patří k Řecku.
Budeme tam odteď žít?
Procestujeme svět, Bambi.
Jako za starých časů.
Stýská se mi po Londýně.
Taky po Indii a Goi.
To byly časy.
Zase tam pojedeme.
Všechno bude v pořádku.
Máme na to dost peněz?
Vybereme všechno, co máme.
Volala jsem do banky. Zítra to bude připravené.
Objednala jsem i loď.
A už se nikdy nevrátíme?
Kdo ví, Bambi. Možná.
Pořád se na mě usmíváš, Matko,
ale poznám, že máš starosti,
že se něco pokazí.
PŘED KÝM JSME UTÍKALY?
Našli jsme jejich taxík.
- Dovezl je na letiště. - No tak. Šlápni na to.
Ano, jsme na letišti. Zkontrolujeme kamerový záznam.
Zjistíme, kterým letem letěly, pane.
Ano, pane.
- Vítejte. - Díky.
Pojďte za mnou. Vše je připravené.
Uvolni cestu, honem.
Tohle místo se stává vzpomínkou, Matko.
Jako bych už byla na ostrově.
Tyhle květiny jsou jen vzpomínka.
Sladká vzpomínka na plánování útěku.
Kdybychom měly stužku, naučila bych tě věneček ze sedmikrásek.
Jak ho děláš, Matko?
Naučila mě to babička.
Mělas babičku?
Samozřejmě.
Milovala jsem ji.
Každé dítě má babičku, Bambi.
Já ne.
Já ji neměla.
Ani tátu, ani dědu.
Nemám nikoho než tebe.
Podívej. To mi dala ona.
Těsně předtím, než zemřela.
Kdyby žila déle, nastěhovala bych se k ní.
Můj život by byl šťastnější.
Na. Nasaď si ho.
- Cože? - Nasaď si ho.
Odteď je tvůj.
Vážně?
Podělím se s tebou o babičku, Bambi.
Teď už mám taky babičku, mami.
Promiňte. Nemáte náhodou bílou stužku?
Promiňte. Sháním bílou stužku, ale...
Potřebujete něco?
Můžu vám s tím pomoct.
Sháním bílou stužku.
Bílou stužku?
Nějakou bychom měli mít.
Ano. Tady.
Na co ji potřebujete?
Děláme věneček ze sedmikrásek.
Opravdu?
To jsou krásné sedmikrásky.
- Děkuju. - Není zač.
Ta dívka má asi stockholmský syndrom.
Matka ji k sobě poutá pomocí strachu.
Čím víc se bojí, tím víc na ní lpí.
Aspoň jsem si to myslela.
Ale nebylo to tak.
To ta dcera.
Všechen ten strach a útěky...
Jsou pro ni mateřským mlékem. Díky tomu pořád roste.
Souhlasí se vším, co její matka navrhne.
Bez dcery...
by matka skočila ze střechy nebo spolykala prášky.
Uvědomila jsem si to, když jste tam vtrhli.
Když jsem zjistila, co jsou zač.
Takhle, mami?
Zvládlas to přesně jako babička. Dobrá práce.
Tak a co teď?
Takhle.
Co myslíš?
- Nádhera. - Na. Nasaď si ho.
Vypadá krásně.
- Chci udělat ještě jeden. - Klidně.
Tak jo.
Takže...
Potřebujeme domov, Bambi.
Vždycky říkáš, že domov není nic pro tebe.
„Jsme si domovem navzájem.“
Možná už je čas.
Matku už unavuje utíkat.
Utíkat kvůli mně.
Když mi tě v nemocnici dali do náruče,
bylas hrozně ošklivá.
Tvář jsi měla celou červenou a pomačkanou.
Nemělas žádný krk.
Bála ses, že budu ošklivá?
Neměla bys mě pak ráda?
Nikdy předtím jsem novorozeně neviděla.
Myslím zblízka.
Hned ses mi vrhla na prso. Tvoje důvěra mě šokovala.
Jako by moje prso bylo tvůj soukromý pramen.
Nevěděla jsem, co dělat.
Na něco takového jsem nebyla zvyklá. Nikdy jsem to nezažila.
Teď už vím, co ses mi snažila říct, Matko.
Nechtělas mě, že ne?
Ne. Nechtěla, Bambi.
Říkala jsem si: „Co si s ní počnu?
Myslí si, že moje prsa patří jí.
Brzy bude chtít i mou duši.
A já budu muset pořád utíkat.
Kdyby nebyla, možná bych nemusela.“
To sis myslela, mami?
To jsem si myslela, zlato.
Pak tě odnesli na oddělení.
Dali ti plastový náramek.
Bylo na něm tvé jméno.
Aby tě nezaměnili.
Bylas něco, co se dá zaměnit.
Nevěděla jsem, kdo jsi, co jsi zač.
Chtělas mě opustit?
Chtěla.
Té noci...
jsem tě tam chtěla nechat a utéct.
Beztak jsi nevěděla, kdo jsem.
Brzy bych na tebe zapomněla.
Ujal by se tě nějaký vzdálený příbuzný.
Vážně jsi mě opustila?
Přijeli v černých autech.
Příbuzní.
Viděla jsem, jak vystupují a řidiči jim drží dveře.
Viděla jsem, jak si tě zpoza skla prohlíží.
Když jsem si to všechno představila, přejel mi po zádech mráz.
Takže jsi mě neopustila?
Neutekla jsi?
Ne.
Nemohla jsem odejít.
Nemohla jsem utéct.
Říkala jsem si: „Jak bych mohla tu maličkou opustit?“
V tu chvíli
jsem si uvědomila, že ke mně patříš.
Že můžeme utéct spolu.
„Můžeme utéct spolu, ale nemůžu utéct od ní.
Nikdy nemůžu utéct
od toho ošklivého, červeného, tříkilového uzlíčku.
Promění se v něco jiného.
V něco, co mě bude milovat.
Bude mě milovat víc než kdokoli jiný.
A já ji.
Je to moje dcera.
Je to moje zlato.“
Tady je ten záznam, co jste chtěl, komisaři.
Ukažte nám záznam z nástupu cestujících.
Můžete to přiblížit?
Ano, pane.
Našli jsme ten let. Víme, kde zhruba jsou.
Samozřejmě, pane. Informovali jsme místní stanici.
Dobře. Prověřují všechny hotely.
Dobře. Budeme tam za hodinu, maximálně dvě.
Dobře. Ještě něco, pane?
Tak jo.
- Letí nám to za hodinu, komisaři. - Dobře. Jdeme.
Mějte se.
Dám je sem.
A tyhle se mi líbí tady.
Vypadá to tu hezky.
Další sladká vzpomínka, kterou si odvezeme.
Zapomnělas na tohle.
Dala jsem ho stranou schválně.
Chci ho někomu dát.
Budu hádat.
Šéfka ostrahy.
Máš ji ráda.
- Tady máš. - Hned jsem zpátky.
- Pospěš si. - Dobře.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Tohle je pro vás.
No teda.
Je to nádhera.
Moc ti děkuju.
Budu ho nosit ráda
a pokaždé si na tebe vzpomenu.
Taky na vás budu vzpomínat. Budete mi chybět.
Drahoušku.
Jsi tak milá.
Neboj. Můžete se kdykoliv vrátit, ne?
Pochybuju.
Odjíždíme nadobro.
Nadobro?
Jako že...
Odjíždíme.
Do zahraničí?
Měla bych se vrátit.
Dobře.
Chceš mi něco říct?
Drahoušku.
Mějte se.
Sbohem.
Jo. Jsem od policie. Spokojený?
Chci se zeptat na vašeho hosta, jestli už ses vykecal.
Nikdo to nebere. Já se zblázním.
- Hledáme matku s dcerou. - Slyšíme se?
Právě jsem vám poslala fotky.
Kdybyste zkontrolovali seznam hostů...
- Díky. - Jste si jistý?
Pane, máme je.
Ticho! Ticho!
- Můžeme mluvit s šéfem ostrahy? - Předám vám ji, komisaři.
- Kdo je to? - Policie. Ta matka s dcerou ze 103.
Poslouchám, komisaři.
Dobrý večer, madam.
Potřebujeme potvrdit přítomnost dvou hostů.
Jde o bezpečnost.
Kolega mi právě ukazuje jejich fotky.
Jsou matka s dcerou u vás v hotelu?
Ano, jsou tady.
Tak jo. Dobře.
Můžu vám nějak pomoct?
Ne. Přijedeme. Zůstaňte v klidu.
- Rozumím, komisaři. - Dobrou noc.
No tak. Jdeme.
Jdeme! No tak, lidi! Pohyb.
- Co se děje? - Chtějí se sem přijet podívat.
- O co asi jde? - To se dozvíme, až přijedou.
Tak zpátky do práce.
Hej! Auta jsou připravená?
Ano, pane. Čekají.
Tak na co čekáme? Pojďme si pro Planžetu.
- Jdeme! - Co se děje, komisaři?
Co se děje?
Jdeme jen pro matku s dcerou.
Matku s dcerou? Vraždí lidi na potkání.
Jen proto, že ji někdo podcenil.
A my pro nikoho nejdeme. Vy tu zůstanete.
Jedu já.
O zbytek se postaráme.
Jdeme. No tak, lidi. Jdeme!
Všichni do aut. Neztrácejte čas. Pohyb!
Do prdele s ním.
- Kdo je to? - Volám z recepce, madam.
Poslouchám.
Právě volali z policie,
aby ověřili vaše údaje.
Myslím, že s vámi chtějí mluvit.
Říkala jsem si, že vám dám radši vědět.
- Děkuji. - Není zač.
Bambi. Zlato, spíš?
Ano, Matko?
Jdou si pro nás.
Nachystám tašky, mami.
Zkontroluju východ.
Jak to vypadá?
Zvládneme to,
ale musíme být rychlé.
Za chvilku můžeme, mami. Už to skoro mám.
Vezmi pár chlapů a zajistěte zadní východ.
- Ano, pane. - Jdeme.
Vy, pojďte se mnou.
- Dobrý večer. - Pokoj?
- Pokoj 103. - Dejte mi klíč.
Dej mu univerzál.
- Lehnout na zem! - K zemi!
K zemi!
Čistý!
Jak čistý?
Pane!
- Kde sakra jsou? - Pane.
- Jo? - Okno.
Kurva.
Do prdele práce.
Všechny svolejte.
Zkontrolujte ulice. Všechno pročešeme. Jasný?
Jako by se vypařily.
- Pane, taxík. - Co?
Dva lidi teď odjeli taxíkem.
Co na mě čumíte? Jdeme!
- Všichni do aut. No tak! - Pohyb!
Obklíčíme ten taxík.
Tamhle je, pane. Vidím ho.
Šlápněte na to, pane!
Všem jednotkám, podezřelé vozidlo jede k pobřeží.
Odřízněte je od severu.
Pane, zahněte doleva. Je to zkratka. Odřízneme je.
Zastavte, taxi! Zastavte, taxi!
Ani hnout!
Stát! Ani hnout!
Otevři dveře.
Ani hnout.
Uhni. Uhni!
Kde sakra jsou?
Kam zmizely?
- Co se stalo? - Nemám tušení.
- Strážníku, co se děje? - Nic.
Kam sakra zmizely?
Co na mě zíráte? Zpátky do hotelu. Pohyb!
- Můžete jet dál. - Tak pojďte.
Myslím, že matka věděla, že se může kdykoliv něco přihodit.
Věděla, že po ní jdete a že tam uděláte zátah.
Nejspíš odešly už po večeři.
Jak to víte?
Dělám tu práci už roky.
Přece...
I ta dívka věděla, že se nad nimi stahují mračna.
To zní, jako byste o nich mohla napsat knihu.
Ale jedno nechápu.
Jak to, že vám nic z toho nebylo divné?
Nebo bylo?
Kam tím míříte?
Co ten záznam?
Záznam z hlavního vchodu ještě kontrolují, pane.
Vrať se o půl hodiny.
- Máte něco? - Ne, bohužel.
A co letiště?
Záběry z letiště jsou čisté, pane.
Bože, to není možný.
Autobusák?
Zkontroloval jsem to dvakrát, pane. Nic.
- Pane, jedno nechápu. - Co?
Předpokládejme, že po večeři odešly.
Tak proč nejsou na žádném záznamu?
Co když vůbec neodešly?
- Můžeme, mami. - Můžeme, zlato.
Až budeme na ostrově, tohle bude jen vzpomínka.
Pojďme na náš ostrov.
Vydrž.
Pojď. Opatrně.
- V pořádku? - V pořádku.
Zlato, počkej.
Bambi...
Ano, Matko?
Když půjdeme do ulic, dopadnou nás.
Cítím to.
Takže co?
Zkusíme něco jiného.
Něco riskantního.
Posadíme se do haly.
- Do haly? - Jo.
Vím, že to zní šíleně,
ale věř mi, nebudou o nás vědět.
Co když ano?
Zlato, ulice je past.
Tvoje máma to cítí.
Ale hala je odlehlá a temná. To potřebujeme.
Poslouchej.
Budeme tam sedět a schovávat se do východu slunce.
Pak chytneme první taxi, co sem přijede,
a budeme volné.
Domluveno?
- Jak myslíš. - Hodná holka. Pojď se mnou.
Vezmi pár chlapů a zajistěte zadní východ.
Ano, pane.
Dobrý večer.
- Pokoj? - Pokoj 103.
- Dejte mi klíč. - Dej mu univerzál.
Je jich tolik, mami. Mám strach.
Dej mi hlavu na klín a zkus spát.
Hlučných holek si každý hned všimne.
A hlučných a krásných holek si každý všimne na sto honů.
O čem to sakra mluvíš? Co na tom? Prohledejte v hotelu každou píď.
Nenechte kámen na kameni!
Říkám, že tam možná ještě jsou. Co nechápeš?
Jsem na cestě. Končím.
Takže? Nějaké dobré zprávy?
- Zatím nic, pane. - Zatím nic.
- Kde je hala? - Tudy.
Proboha.
Kam se sakra schovaly?
- Pane. - Pane.
Pane, tohle musíte vidět.
Tohle je před dvěma hodinami.
Z kamery na ulici.
Měl pravdu. Byly tady.
Zastavte to.
Pane, usmívá se?
Ano.
Usmívá se.
Vysmívá se nám.
Normálně se nám směje.
PODLE ROMÁNU PERİHAN MAĞDEN
Překlad titulků: Veronika Šnyrychová