А тепер зайдімо і знімімо готівку якомога спокійніше.
Покінчімо з цим.
Ходімо.
Доброго ранку.
Бачиш Янгола в Окулярах у кінці стійки?
Янгол в Окулярах? Чудовий вибір, мамо.
Ходімо.
Дякую.
Доброго ранку.
Чим можу допомогти?
Сідайте, будь ласка.
Ми домовилися з банком учора.
Ми хочемо зняти всі гроші з нашого депозиту.
-Усі гроші? -Так.
Гаразд. Подивимося.
Ого. Це велика сума.
Я запитаю колегу, чи готові ваші гроші.
Все готово, пані.
Ви впевнені, що хочете все забрати?
Так, будь ласка.
Гаразд. Зараз все зроблю.
Поки я готую транзакцію, зайдіть в кабінет менеджера.
Нащо?
Треба підписати документ.
В кабінеті менеджера?
Так. Вона хоче вас бачити. Вказала це в інструкції.
Ну ходімо, підпишемо. Ходи, крихітко.
МЕНЕДЖЕР ФІЛІЇ
Заходьте.
А він такий: «Ну, я поговорю з нею, вона ж подзвонила».
Я ж вам казала. Там весело.
Не певна щодо цього, але ти маєш якось поїхати з нами.
Я за, але ви платите.
-Що? -От же ж.
Перепрошую?
Чим можу допомогти?
Вибачте, що потурбували.
Можемо перечекати зовні, доки ви дотеревените.
Перекажете нам наші гроші, коли вам заманеться.
Ми...
Ми хочемо забрати наші гроші. Нам сказали щось підписати.
А, це ви?
Я дуже хотіла вас побачити.
Чому?
Ну, просто цікаво,
хто ж це захотів зняти таку суму передчасно.
-Ну, і як вам наша зовнішність? -Вибачте?
Ви що, вигадуєте ці всі процедури просто з цікавості?
Звісно ні, пані.
Ви просто втрачаєте відсотки.
Я ж заради вашого блага.
-Гріх стільки втрачати. -Не думаю.
Ви так кажете, бо не хочете віддавати гроші.
І мені не подобається ваш тон.
Давайте папери, покінчімо з цим.
Щоб ви допили свою криваву каву з кривавими сестрами.
Що?
Нам вже час.
Добре. Я подзвоню. До зустрічі.
-Ага. До зустрічі. -Побачимося.
Рішення віддати вам гроші — за мною.
Це так, щоб ви знали.
Пані.
Мені дуже цікаво.
Ви щоранку, коли прокидаєтеся, теж п'єте кров з чашки?
Ходімо, Бембі.
Підемо в інше відділення.
Пані!
Пані, дозвольте віддати вам ваші гроші.
Ви маєте рацію. Це ваші гроші. Маєте повне право.
Ми просто якось не порозумілися.
Будь ласка.
-Гаразд. -Народ, готуйте папери й гроші.
Не змушуймо леді чекати.
Ходімо, вип'ємо кави в мене в кабінеті.
Та ні, мені б краще...
Гаразд, я вас почула. Зараз усе підготую.
Заходьте, сідайте.
Я миттю. Зараз повернуся.
Викликай поліцію.
-Це мама й донька. -Що?
Дзвони в поліцію. У нас тут готельна вбивця.
Замикай. У нас НЗ. Поводься природно.
Природно.
«ВІД КОГО МИ ТІКАЛИ?»
Нам повідомили, що вони в банку.
Гаразд, сер. Надішліть нам адресу.
Гаразд. Добре.
Газуй.
Отепер попалися.
Де поліція?
Вже в дорозі.
Добре.
Майже готово.
Відчиніть, будь ласка.
Відчиніть двері. Там моя мама.
Відчините двері? Відчиняйте!
Ви мене чуєте? Відчиніть. Там моя мама.
Ще не приїхали. Що нам робити?
Я не можу більше її тримати.
Якось відволічу її.
Обережно, пані.
Ваші гроші готові. Беріть, можете йти.
Пані менеджерко?
Пані, з вами все гаразд?
Пані менеджерко!
Відчиніть! Двері!
Що вона робить?
Вона там щось задумала.
Відчиніть двері!
Оточити периметр.
Відчиняй.
-Бембі. -Мамо!
Крихітко.
-Поїхали на острів. -Звісно, мамо.
-Наш човен за 15 хвилин. -Ми зможемо. Він неподалік.
Сюди.
Поквапся, але не біжи.
Гаразд.
ШВИДКА ДОПОМОГА
Ми відірвалися.
Я їх не бачу, мамо.
Ми це зробили.
-Бачиш пристань? -Так.
Отам і наш човен.
Агов!
-Тікай! -Стійте! Зупиніться!
-Мамо? -Біжи.
-Мамо, що відбувається? -Чекай. Тихенько.
Тримайся поруч.
Вибачте.
Побігли, крихітко.
Переслідуємо підозрюваних.
Біжать від пристані до центру міста.
Зрозумів. Йдемо за ними.
Стійте! Поліція! Стійте!
-Ані руш! -Стійте!
Тікай!
Що ж, Бембі. Покажімо їм, як ми вміємо плавати.
-Я тебе почула, мамо. -Стійте!
-Чудова ідея. -Ані руш!
Розійдіться, дорогу!
Можна мені води?
Звісно, міс.
Дякую.
Ми на острові.
Ми ледве встигли на човен.
Я щодня піднімаюся на цей пагорб,
щоб помилуватися квітами в саду навпроти.
Це мав бути приємний спогад.
От якби ми тоді підписали ті папери без жодних проблем.
От якби ми ніколи не бачили ту менеджерку філії.
Може, десь у паралельному світі
існують Бембі й мама, які мирно милуються квітами.
Але ми — не вони.
У будь-якій з можливих реальностей,
ми — Бембі й мама, які дали маху.
Звісно, я можу назвати її справжнє ім'я.
Хоч це й неабиякий сором,
та ми з нею родичі.
А взагалі, я назвала вам її ім'я, коли зустріла її в готелі.
Цілком можливо.
Чи не могли б ви дати нам більше інформації?
Що ж, питайте.
Я розповім вам про цю злюку
і про всі її вбивства.
Доброго ранку, мамо.
Погода неймовірна.
Доброго ранку.
Наповнити ванну?
А тоді разом поснідаємо.
Я побуду в номері.
Мамо, ти вже днями не миєшся.
І не виходиш.
Це твої Дні Важкого Серця?
Ні, не вони. Це Відчуття Дна.
Щось набагато гірше.
Якщо я прийму ванну, причешуся і почищу зуби,
мені стане краще.
Мені навіть буде якось добре.
-Це ж непогано. -Ні. Я мушу почуватися жахливо.
Я мушу відчувати свою поразку.
Я все зіпсувала.
Через нерозважливість.
Так.
Ти надто швидко розпродала спадщину своєї мами.
Так. Я нас розорила.
Дивись.
Це все, що в нас є.
З кожним днем усе менше.
У нас справді більше немає грошей.
Ми продали мамин перстень, щойно припливли.
Ну ж бо, крихітко. Просто зніми перстень.
Леді?
Що це?
Це все?
А що ви хотіли?
Він більше не коштує.
Ходімо, крихітко.
Нема чого ані продавати, ані знімати з рахунків.
Я ніколи в житті не працювала.
Що нам робити?
Як нам тепер тут жити? На що?
Твоє Відчуття Дна мене лякає, мамо.
Знаєш, що я думаю?
Що?
Якщо я впаду на саме дно,
то, як той відчайдушно жадібний водолаз,
який дістався до самого дна...
Ну?
Я знайду вихід, щойно випливу на поверхню.
Це якщо я зможу виплисти, звісно.
Звучить дуже продумано, мамо.
Залиш мене поки що.
Ні. Не проси мене про це.
Це все ти винна, Крижана Королево.
Хочеш рибу їсти — треба у воду лізти. Легкі гроші не прогодують.
Іноді мені цікаво...
А чи справді моя мама померла?
Розумієш?
Може, це я собі уявила, щоб не дати дуба?
Вона точно послала за мною якогось гінця,
щоб той наздогнав мене, щойно я подумаю, що нарешті вільна.
І так вона втопить мене в жасі тієї миті.
Але ні.
Бо тоді я думаю:
ми б не могли витрачати її гроші, якби вона була жива.
Ми б і копійки не змогли витратити. Не змогли б розпродати все її майно.
А давай поспимо?
Ага.
Давай.
Вона це дитя й на руки не встигне взяти. Постараюся, щоб воно зникло після пологів.
Якщо вона опиратиметься — теж може зникнути.
Її я теж знищу.
Та ну. Це вже якось занадто.
Ти чого?
Вона — ганьба нашого роду. Поглянь на нас.
Ну дивись, щодо дитини я згоден.
Вона не нашої крові.
Але дівчина — наша.
Я не можу її втратити.
На похороні у всіх на устах було однакове питання.
Як могли гальма машини, яка регулярно проходила техогляд,
просто вийти з ладу?
Усі знали відповідь.
Це була та злюка.
Хтось бачив, як вона напередодні прокралася в гараж,
але, звісно, ніхто не здогадувався, що вона хотіла їх убити.
Ти жива.
Авжеж. Я ховалася.
Інсценувала смерть.
Щоб покарати тебе.
Ти не пробачиш мені, мамо?
Ти ніколи мене не полюбиш?
Ти не полюбиш мене навіть так, як ворона — вороненя?
Тебе покарають.
Скоро.
Моєю карою була ти.
Мамо?
Усе гаразд?
Щось не так? Мені можеш сказати.
Ходімо надвір?
Подихати свіжим повітрям.
Приємно, правда?
Я злякалася, побачивши тебе такою.
Ти говорила сама з собою.
Мені привиділася мама.
Ніби вона в готелі.
Але все це було в голові.
Відчуття Дна справді куди гірше за Дні Важкого Серця.
Я ж казала, крихітко.
Ти ж розумієш, що тепер або ми, або вони, так?
Скидається на те.
Треба щось робити.
Ти маєш нас витягти.
Бембі, цей готель...
Інакше це до добра не доведе.
Бембі, цей готель!
У моєї мами була точно така ділянка.
-Вона її зберегла. Я щойно згадала. -Справді?
Щойно роздивилася це місце. Така сама ділянка.
А де вона?
Там, де від туристів яблуку ніде впасти.
Величезна ділянка.
А дорога?
Скажімо так.
Проблем з грошима не буде кілька років.
Бачиш, мамо? Ти знову нас врятувала.
Знайшла вихід.
Ми продамо ту землю, Бембі.
Повернемося в Туреччину.
Але ж там нас розшукує поліція.
Ми тут уже два місяці. Певна, вони про нас забули.
Сумніваюся.
А як ти відчуваєш? Твоє чуття ще нас не підводило.
Відчуваю, що це дуже ризиковано. Що я туди зовсім не хочу.
Але скажи ти мені. Чи є у нас вибір?
Ми миттю кинулися в номер.
Обдзвонювати всіх агентів з нерухомості в регіоні.
Це ділянка біля стрімких круч.
Ага, я пам'ятаю це місце.
Це прекрасна ділянка.
І ми хочемо продати її якомога швидше.
Гадаєте, знайдемо покупців?
А на коли вам?
Якомога швидше.
Певен, що знайдемо.
Може, не відразу, але...
Я подзвоню, якщо знайду підхожого покупця.
Дайте мені свій номер, пані.
Мама дзвонила до пізньої ночі.
Усі нам відмовляли, щойно вона казала, що це терміново.
Алло?
З'єдную вас з номером, на який ви просили подзвонити. Зачекайте.
Алло?
Добридень. Я щодо землі біля круч.
А куди ж ви зникли, пані?
Ви не дали мені свій номер.
А я вам покупця знайшов.
Справді?
Так, справді. Мені навіть довіреність дали.
Ми все владнаємо самі, вам не доведеться турбуватися.
Хоче побудувати там віллу.
Гаразд. Я скоро приїду на продаж.
Гаразд. Чекаю з нетерпінням. Зробімо це.
Чула, Бембі? Ми повертаємося в Туреччину.
Її мати була уособленням образу справжньої леді.
«Не виносити хатнє сміття на люди» — такий був її девіз.
-Добридень. -Добридень.
Сюди.
Її батько був видатною людиною.
Добре складений.
Шляхетної постави.
Але, звісно,
від його шарму жодного сліду не лишилося
на похороні.
Чекайте. Хіба її батько не загинув в аварії?
Аж ніяк, сер.
Лише її мама й водій.
-Він тут. -Дякую.
Добридень.
Вітаю вас, пане.
Мушу сказати, ви купуєте чудову ділянку.
До речі, усе вже готово.
Я говорив з продавчинею.
Вона теж буде.
Що ж, я чекатиму.
Переклад субтитрів: Тарас Малкович